KÕUTS KOTOFEJEVITÐ Vene muinasjutu ainetel
Issake! Issake! Mis see on?
Mis? Mis on lahti? - Jälle lõhuti kann hapupiimaga ära!
Magab, muiduleivasööja! - Eks ta ole juba vanake.
Aga kes hiiri püüdma ja valvama hakkab? Oh, et mu silmad teda enam ei näeks!
Aga kuhu sa ta paned? Omane ju nagu. - Pane kuhu tahad, aga et oleks siit kadunud.
Meil on vaja noort kassi, töö tegijat. Aga see? Võtab ainult ahju peal ruumi.
Ma vana kass, ma vaene kass, nii väeti, väike ma.
Mõista mind saab vaid see, kes ju hüljatud on olnud ka.
Värised, vanaisake? - Kust sa tead?
Tunnen. Lase mind välja, kahekesi on lõbusam.
Ju kunagi ma olin noor, mis lust siis jahtida!
Siis lõbus ma, minuga koos kõik tahtsid mängida.
On ju lõbusam?
Mis sa ohkad, vanaisa? - Sinust on kahju, kassike.
Mind haletseda on juba hilja.
Sa andesta mulle.
Siin on sulle seapekki mustadeks päevadeks.
Aitäh, vanaisa.
Mu eest just kinni löödi uks, hea veel, et võmmuta.
Kes mind, kui jäänud kodutuks võiks kõrva tagant sügada?
Nüüd üksi ma siin kännu peal ei keegi vaja mind.
Nii halb on mul, mul hirm on peal, ah, üksik hing.
Pekk võta, aga lähemale tulla ma ei soovita - ohtlik!
Mis te nüüd, ma ei söö soolapekki.
Lihtsalt kuulasin teid ja mind vapustas inimeste tänamatus.
Kes sa oled? - Lizaveta Ivanovna, maakeeli rebane.
Aa, ära tundsin. Ma olen sind pildi peal näinud.
Kas tõepoolest joonistavad? See on meeldiv.
Mina tundsin teid samuti ära. - Mind?
Jaa, te olete tiiger.
Kes? - Tiiger. No lihtsalt kääbus.
No jah, ma lapsepõlves põdesin, aga muidu üldiselt - tiiger.
Olen rõõmus, olen lihtsalt õnnelik.
Meie metsas pole kunagi varem tiigreid olnud.
Ja kui teil, lugupeetav, midagi selle vastu pole, võiksime elada koos.
Läksin ma metsa just nii - üksinda ja seal kännult põõsaste all
lõpuks tiigri siis endale leidsingi ma: vurrud ja saba on tal.
Kel tiiger on sõbraks, nii kuis on mul, hirm sel on võõras ja teadmata küll.
Mida, kõõrdsilm? See on Kõuts Kotofejevitði kostitamiseks.
Kelle? - Tiigri.
Ta auväärne nimi on Kõuts Kotofejevitð.
Päikene kiirgab, on mets laulu täis ja kõik suisa õitsema lööb.
Minuga koos minu tiiger siin käib...
Tervist, Punane! Mis see on - tiigri jaoks või?
Jah, talle.
Tähendab, et kõõrdsilm ei valetanudki. - Tõtt rääkis, soovitan ettevaatlik olla.
Pisimalgi põhjusel tormab ta kohe kaklusesse. ...meil lõbus rännak see.
Kel tiiger on sõbraks, nii kuis on mul, hirm sel on võõras ja teadmata küll.
Tervist, Lizaveta Ivanovna!
Tähendab, kanakesed ja pardikesed on, niuhti, meile kadunud?
Kas võib vähemalt pilku heita sellele tiigrile?
Üldiselt muidugi võib.
Noh, kui te ei karda.
Aga koos kingitustega. Kui pimeneb, tulge suure tamme alla.
Kingitused jätke tamme alla, aga ise hoidke eemale.
Küll ma kuidagi Kõuts Kotofejevitði nõusse räägin.
Loomad on teist kuulnud ja tahaksid kasvõi ühe silmaga elusat tiigrit näha.
Aga miks neil mind vaadata? - Hirmsasti põnev ju.
Pealegi toovad nad kingitusi.
Kingitusi? - Jaa.
Nii et te ärge öelge ära. - Olgu, ma mõtlen.
Vennad, kondid on lamamisest valusad. Ehk, noh, seda tiigrit?
Lama, lama! Seda metsalist on vaja näha.
Nagu tuleksid.
Tõesti tulevad.
Aga ta on ju pisike.
Kah mul tiiger!
Seda on talle vähe, väike, aga ablas. Nii võib meid kolmegi nahka pista.
Tapetakse!
Ahaa, kartma lõite! Saite tundma Kõuts Kotofejevitði!
Imehea, imehea, metsas olla hea.
Kes rebast solvata nüüd julgema veel peaks? - Kes rebast solvata nüüd julgema veel peaks?
Metsas olla hea.
Imehea, imehea, lihtsalt ilus see!
Lõpuks ilmuski veel välja sõber kassile. - Lõpuks ilmuski veel välja sõber kassile.
Lihtsalt ilus see!
Imehea, imehea, kahekesi hea. Hästi saavad elada need, kel on katus peal.
Hästi saavad elada need, kel kel katus peal.
Kahekesi hea.
Jutustas Pastella